Ние правим знаци всеки път, когато има някакъв застой.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Редакция:
KiMiTo
Докато продължаваме това безкрайно пътешествие.
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
Всеки път се втурваме към него, но то ни избягва на далечно разстояние.
Поздрави за всички наши фенове!
Уебсайт:
balito
Но сега, няма от какво да се страхуваме.
Силните връзки, които обвързват нашите сърца
никога няма да се заличат.
След търсене, продължило цял живот, ние най-накрая пристигнахме
тук, където са линиите на периода.
Нека заменим цялата ни скръб и ярост със сила.
Съдба, която e в рамките на нашия досег.
IceFanSubs
представят
В деня преди Обещания ден,
Алфонс Елрик отиде на съвместната тренировка, чакайки всичко да започне.
Но той внезапно бе заловен от хомункулусите - Глътони и Прайд.
Алфонс...
Съвземи се...
Алфонс...
Кой...
Много ти е рано да умираш.
Има още много неща, които трябва да направиш.
Епизод 47
Пратеник на тъмнината
Извинете ме...
В Канама ли сме?
Хо-сан! Имате посетители.
Значи дойде, Едуа-
Човече, чувството е страхотно.
Първото нещо, което искаше да направиш е да ме удариш в лицето? И то с дясната ръка!
Явно имаш нови приятели.
Прия... - Ние просто работим с него, поради стеклите се обстоятелства.
Аз съм техният шеф.
Ясно. Благодаря ви, че се грижите за сина ми.
За нищо. Въпреки че той е едно дяволско хлапе.
Млъквай! - Интересна татуировка имаш.
Това ли?
Мисля, че няма смисъл да крия.
Най-добре е и ти да не криеш нищо, старче.
Утре е Обещаният ден, нали?
Да.
Ще ви кажа всичко.
Мисля, че ти няма да го приемеш толкова лесно като Алфонс.
Разказал си на Ал? - Да...
Той доста мисли над това, но го прие.
Философският камък, който търсиш е точно тук. Искаш ли да го използваш?
Не се ебавай с мен! Това са животите на хиляди невинни хора!
Загубихме телата си, заради нехайството ни! Нямаме право да използваме животите им!
Радвам се, че синът ми е достатъчно зрял да каже това.
Утре ще има слънчево затъмнение.
Той планира да го използва. - Слънчево затъмнение?
Как ще го използва? - Едуард.
Ще ми помогнеш ли да попреча на плановете му?
Помощ?! Не ме разбирай погрешно.
Ще пребия до смърт онзи нещастник, дори и да не работя с теб!
Просто слушам това, което имаш да казваш сега, защото съюзяването с теб
може да увеличи шансовете ни за победа!
Радвам се да го чуя...
Каквато и да е причината за това, ти искаш да се биеш заедно с мен.
Баба Пинако ме помоли да ти предам последните думи на мама.
"Съжалявам, не можах да спазя обещанието си."
"Ще си замина първа."
Съобщението е предадено!
Ей, не трябваше ли да се опиташ да застанеш пред баща си и да бъдеш по-мил с него?
Точно така. Трябваше поне да го наречеш "старче".
Явно много неща са се случили в миналото, но той определено не изглежда на някой,
който би изоставил жена си. - Сигурно е имал сериозни лични причини.
Хайде, изслушай това, което има да ти каже. - Млъкнете най-после!
И аз имам сериозни лични причини! - Какви например?
Просто си твърде горделив и твърдоглав.
Не можеш да събереш мислите си, нали?
Не мога да те виня. Той е философски камък в човешка форма.
А отгоре на всичко е твой баща.
И това не е всичко.
Преди малко се показа в съвсем различна светлина, която не очаквах.
Знаеш, че някой ден ще стана сбръчкана дъртачка, която прилича на чудовище.
Но независимо от външния си вид, винаги ще се радвам да се снимам
със семейството, където всички се усмихват. Затова те моля да останеш при семейството си.
Триша, заминавам. Моля те да ме почакаш.
Добре.
Ще те чакам.
"Съжалявам, не можах да спазя обещанието си."
"Ще си замина първа."...
Въпреки че не можахме да остареем и умрем заедно,
ти сигурно си вярвала от дъното на сърцето си, че някой ден аз ще дойда след теб.
Този ден е утре... Триша.
Ето, заповядай. - Благодаря.
Какво ще правиш с това?
Пак ли ще облечеш такова нафукано нещо? - Защо червено?
Това сигурно ще е последната ни битка срещу тях.
Трябва да се подготвя подобаващо.
Ей, нали знаеш, че не е нужно да стоиш с мен, докато минавам през всичко това.
Мисля, че би било по-добре за теб да си вършиш своите си неща.
Ей, ти работиш за мен. Не можеш да ми заповядваш какво да правя.
Предполагам, че и вие искате да си върнете истинските тела, нали?
Чудя се...
Това тяло е доста удобно. Не мисля, че ще имам нещо против да остана така завинаги.
Ето това е дух!
Тогава защо?
Ами, знаеш, че наистина няма къде другаде да отидем.
Животинските ми инстинкти казват, че е по-добре да сме заедно с теб.
Добре...
Ами ти?
Не спомена ли нещо за бягане от другите хомункулуси?
Питаш ме защо се връщам в Централата?
Няма да ти кажа.
Какво има?
Ал!
Човече, не ме плаши така!
Радвам се, че успяхме да се съберем! Как си?
Явно и ти си добре, бате.
А, не трябва ли да си с майор Майлз?
Всичко наред ли е там? - Всъщност исках да говоря с теб за това.
Ще дойдеш ли с мен за малко? - Д-Да.
Ал... има ли нещо нередно?
Защо питаш? - Не знам, просто имам чувство, че...
Ед!
Линг! - Отдръпни се от него!
Той е...
Това е...
К-Какво става?!
Значи си се присъединил към тях, Грийд.
И човек да поема контрол над теб...
Душата ти е много слаба!
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Още ли не са открили фюрера?
Явно са открили само трупа на един от хората му по течението.
Същинско чудо ще е, ако е оживял след това.
Аз ще ръководя претърсващия отбор, и ще помоля Северната армия да ни помогне.
Ще застанете на предни линии?
Няма да ме хване мира, докато не видя трупа му със собствените си очи.
Няма ли да отидете в Централата, както първоначално бе планирано?
Нямам друг избор.
Просто ще трябва да оставя всичко в Централата на полковник Мустанг.
В момента администрацията на Брадли работи без никакви проблеми.
Щом полковник Мустанг и генерал-майор Армстронг направят нещо по въпроса,
вероятно веднага ще бъдат обявени за бунтовници.
И когато това стане, ще бъде мой ред да засияя.
След като стане ясно, че те са престъпници,
аз - генерал-лейтенант Граман, защитникът на справедливостта, ще изгрея на сцената.
За да застанем начело на страната, ще трябва най-малкото да поемем голям риск.
Нуждая се от младежите, за да запалят огъня на правдата.
Вероятно точно това си мисли миещата мечка сега.
Присъединих се към него, защото Обещаният ден наближи,
но не бива да се отпускам до самия край.
А-Ал...
Прайд е.
"Прайд"?
Да.
Мисля, че е нещо като наш най-голям брат.
Хомункулус?!
Значи все пак ще ни предадеш, Грийд?
Щом е така, значи сега за нас си само пречка.
Мамка ти... Как разбра, че сме тук?!
Как смееш да се преобразуваш в Ал!
В нищо не съм се преобразувал.
Това наистина е тялото на малкия ти брат.
Кучи син... !
Ще се погрижа за Грийд тук и сега.
И бих искал Металният алхимик да ме последва след това.
Ей, вие по-добре се скрийте някъде... Ей, ама вие не си губите времето, а?!
Животинските ни инстинкти казват да не се бием срещу това нещо!
Ще се справиш ли?
Естествено, че да.
Не могат да убият Ал и мен, защото сме им нужни.
Но пък аз мога да им дам всичко, което имам!
Ще те направя на пихтия!
Прав си, няма да те убия.
Но не гарантирам, че няма да загубиш крайник или три.
Не мога да отида към гетото!
Не можеш да се предпазиш от този!
Замалко!
Е, залових приятеля ти.
Трябва ли да заловя и хората от гетото, за да те накарам да ми съдействаш?
Добър е.
Удря точно слабите места.
Не мога винаги да съм на страната на губещите.
Какво? - Токов удар?
Какво става?!
Нищо не виждам, но и очите изчезнаха.
Грийд! - Ти ли си, Хайнкел?
Какво става? - Какво се случи?!
Сенките съществуват, ако има светлина.
Не може да се материализира в тъмното и не вижда нищо, също като нас.
Тръгна ли си?! - Още е някъде наоколо.
Ако светлините се върнат, ще се върне и той...
Какво ще правим тогава?!
Хайнкел... видя ли сянката на Алфонс преди малко?
Да. От нея излизаха много от онези пипала.
Не това.
Постоянно стоеше близо до по-големите сенки, нали?
Истинското тяло на Прайд е някъде в сенките на гората. - Истинското му тяло?!
Значи не е в бронята на Ал?! - Не.
Има си съд само за себе си, който използва, когато е навън.
Какъв вид "съд"?
Нито луна, нито звезди, а...
И те не могат да се движат в тъмното.
Ще трябва да изчакам светлината да се върне...
Няма да избягаш!
Значи детският ми вид не ти пречи да ме атакуваш.
Доста си добър. - Прав си. Не ми се ще да убивам дете!
Но ето, че животинските ми инстинкти отново надделяват в мен!
Казват ми да те убия тук и сега!
Ед! Ей, Ед!
Ти ли си, Донки Конг?
Как е брат ти? - Дори не се е помръднал.
Чува се, когато го прави.
Добре, засега го остави тук. - Искаш да изоставя Ал?!
Знам, че си разтревожен, но ако го доближим просто така и разберем, че е капан?
За да не се атакуваме взаимно, трябва да сме заедно, докато Хайнкел се погрижи за Прайд.
Това... звукът от битката на Цар Лъв ли е?
Засега нека кажем, че са просто нощни звуци.
Проклет да е този Прайд... Как така знаеше къде сме?
Това не е част от способностите му...
Залегни!
Мирише на Металния алхимик.
Мирише на Грийд.
Този глас... Глътони?!
Той?! - Сега разбирам.
Използвал е острото обоняние на Глътони, за да ни намери.
Подушвам и някой, който не познавам!
Мога да го изям, нали?
За теб говори, Дариус.
Този също е хомункулус.
Как очакваш да се бия с това чудовище?
Той просто следва носа си.
Силите ви са изравнени в тази ситуация.
Животинските ми инстинкти казват да не го правя, но...
Мъжете трябва да бъдат смели! Победата е за най-бързия!
Още веднъж!
Дявол да те вземе, Донки Конг...
Мислих, че сме заедно, за да не се атакуваме взаимно...
Моя грешка.
Изглежда, че Глътони има предимство в тъмнината.
Но ако запалим светлините, Прайд ще...
Това е проблем.
Ей, Грийд.
Ти ли си, Линг? - Размени се с мен.
Мога да усещам аурата на хомункулусите.
Нали аз забелязах Прайд?
Мога да се бия по-добре от теб в тъмното.
Явно нямам избор! По-добре не се опитвай да избягаш!
Стига глупости! А и това си е моето тяло! - Благодаря за храна-
Ето те!
Охо, добре! Радвам се, че избрах теб, човече!
Благодаря! - Линг ли е сега?!
Да! - Ядосахте ме... !
И съм гладен! Но вие не ми давате да ви изям!
Затова... просто ще ви погълна!
Имам лошо предчувствие! - Какво имаш предвид?!
Нещо идва. - Какво по-точно?!
Същото... като тогава!
Виждате? Аз не мога все още. Аз съм нормален! Обяснете ми!
Какво беше това?! - Стой!
Има ли някой там?! - Не знам.
Не знам, но това... !
Аз...
...познавам тази миризма... !
Радвам се да те видя в такава добра форма! Очаквах те, Ран Фан!
Обещанието, което никога не успяхме да направим
отново,
се опитва да сграбчи нашето бъдеще.
Защо не можем да се радваме
от все сърце,
когато получим нещо, което винаги сме преследвали?
Стичащите се сълзи не са от слабост или разкаяние.
Те са фрагменти, породени от агония.
От всички моменти и съдби,
осъзнах, че има едно сигурно нещо.
Дори ако нещата станат трудни и съм на своя предел,
отказвам да се предам.
Моля те, не ме пускай.
Мога да усетя топлината на дясната ти ръка,
където тя плътно се свързва с моята лява.
Ако се страхуваш, след като видиш способностите на врага и знаеш своите,
бягай с подвита опашка.
Но ако останеш и се биеш съсредоточено,
ще успееш да постигнеш победата.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 48: Клетва, дадена под земята.
Епизод 48
Клетва, дадена под земята
Правилно или грешно е да победиш, жертвайки приятел?
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu